Er biljett, monsieur. - Trevlig kväll, madame.
-Eva! -Jag är så glad att se dig!
Eva...
Jag som trodde att ni åkt tillbaka till Amerika.
-Servier har letat efter dig. -Jag var här.
Jag trodde först att du var en intrigmakare. Beräknande.
Att du drogs till Korben och makten.
-Förlåt mig. -Be inte om ursäkt.
Jag hade gärna haft en dold strategi, en plan i livet.
Jag vet att jag verkar hård. Man tycker inte om mig på en gång.
Det tar tid för mig att känna saker.
Men om du såg in i mitt huvud skulle du se att jag har känslor-
-och att jag vill bli älskad.
Minns du den där festen?
Det är klart att jag minns.
När var det nu igen?
Det var före allt det här hemska.
Nu pratar man om "förkrigstid"-
-men man vet ju aldrig om att man lever före ett krig.
-Tror du att de ser samma stjärnor? -Vilka då?
-De där hemma. -Det är dag där nu.
Varför ser man inga stjärnor på dagen?
Ibland måste man släcka ljuset för att kunna se.
NÅGRA ÅR TIDIGARE
Som när man blundar för att se sina drömmar?
Ja, ungefär så.
Laura, när ska vi åka hem?
Snart. Kom närmare.
I morgon vaknar vi i Paris.
Paris.
Välkomna till L'oiseau de paradis.
Efter Bukarest, Warszawa, Prag...
Andas. Andas.
-Jag fryser så. -Du är bara rädd.
Amerikas mest ryktbara medier.
I kväll kommer ni inte att bevittna en föreställning.
Ni kommer att uppleva något.
För att inte störa deras koncentration ber jag er-
-att ta emot dem utan applåder.
Nu kör vi.
Välkomna systrarna Barlow!
Jag vill börja med att be om ursäkt.
Jag vill inte göra någon besviken.
Vi kommer inte att visa något som ni inte redan känner till.
Vi kommer att uppenbara för er det ni har förlorat.
Era döda anhöriga.
När man kommer från en så ung nation som USA-
-framstår Europa som en enda stor begravningsplats.
Om man tänker efter, så befolkas marken som vi står på-
-av tio eller kanske hundra gånger fler döda än levande.
Vad har de att säga?
Vi kan prata med dem.
Finns det någon här...
...som är beredd att svara mig? Helt uppriktigt?
Är det en ande?
Är det en sårad ande?
Och ni, då?
Är ni beredda?
Är ni beredda att höra på den?
Är ni beredda på att höra sanningen...
...från två kvinnor?
Helt uppriktigt?
-Nej. Jag tycker att det är läskigt. -Kom, madame. Var inte rädd.
Förvänta er inget, hoppas på allt.
Lyssna på min systers andetag. Koncentrera er på hennes andetag.
Den kommer.
Jag är här.
Mamma?
-Ja. -Mamma? Mamma?
Ja.
-Är det du, mitt barn? -Vad heter han?
Säg till Juncker om ni vill ha en privat seans.
Vad roligt att ni tyckte om det. Vi erbjuder även privata seanser.
-Så möts vi till sist! -Fantastisk uppvisning.
-Bjud över henne till England. -Jag har fullt av idéer.
-Ni måste träffa min syster. -Var är hon?
Sitt kvar här. Jag hämtar henne.
Högst två glas, sa vi. Vi är inte klara än.
-Jag vill att du ska träffa någon. -Men fåglarna, då?
De finns kvar.
Och privata seanser?
-Är det allt? -Det är hårda tider för alla.
Kitching och London, då?
Han försvann snabbt. Vi hann inte prata affärer.
-Gick han bara? -Inte första gången.
Jag är hemskt ledsen.
Vincent, stänger du?
-Vad är det? -Inget. Sov du.
Kom in.
Så trevligt att ni kom. Jag har väntat.
Förlåt för i går. Jag var oartig.
-Champagne? -Nej tack. Inte hon heller.
-Vilket vackert hem ni har. -Jag älskar krimskrams.
Jag samlar saker under mina resor - och även när jag inte reser.
-Men jag fäster mig inte vid dem. -Ni talar bra engelska.
-Det var snällt sagt. -Ni har en accent.
-Utöver den franska. -Ni har rätt. Jag är inte född här.
Vi kan börja när ni vill. Vi är klara.
-Vi behöver en till stol. -Varför det?
När vi frammanar en ande är det som att bjuda in en gäst.
Jag förstår. - Martin, vi skulle behöva en till stol.
Javisst, monsieur.
Vi börjar med att ta varandras händer.
Blunda.
Är du beredd att tro, André? Är du beredd att släppa in oss?
Ja.
Placera allt tvivel i en röd cirkel. Visualisera cirkeln.
Lyssna på min systers andetag.
Cirkeln blir allt mindre och försvinner.
Den kommer.
Vad ser du?
Ingenting.
Jag hör fotsteg.
André?
André!
André?
Är allt som det ska?
Ja.
Hur bär ni er åt?
Tack.
God kväll.
Jag hör fotsteg.
Vi går inte härifrån förrän vi fått veta vilken riktning ni tänker ta!
Mina herrar! Vi ska gärna besvara era frågor.
Men ni kan inte förebrå oss den väg vi valt att gå de senaste åren-
-och samtidigt anklaga oss för att ha hemlighållit den.
Ni har inte hemlighållit något. Ni fattade besluten mot vår vilja.
Styrelsen kanske borde avgå.
Om det blir krig går alla fina idéer upp i rök!
Tack, mina herrar.
Jag hör vad ni säger. Låt mig nu svara.
Ni glömmer en viktig faktor: den ekonomiska krisen.
Det där är för enkelt!
Vi har inte bett att få vår utdelning utbytt mot era luftslott!
Förlåt mig, men det där är lögn.
Ni får ingen utdelning, vilket mina företrädare har förklarat för er.
Det handlar inte om vinstfördelning, utan om kapital som ni får tillbaka.
-Ni trollar med orden! -Låt oss övergå till det väsentliga.
Jag är den förste att beklaga att fransk film hamnat så långt efter.
Medan amerikanerna fortsätter att utvecklas, ligger vi och sover!
Vill ni stanna kvar i slummern? Är det den lösning ni föreslår?
Mina herrar, jag har goda nyheter.
Det blir ingen utdelning-
-såvida vi inte begriper att vi måste ta fram ny utrustning, nya tekniker-
-förnya och låta filmen ta en ny riktning!
Ursäkta mig, jag måste gå. - Jag ringer senare, Ange.
M. Korben! Förlåt, jag menade inte att sätta dit er tidigare.
Men företaget kan inte styras av en persons drömmar.
Det förstår jag, monsieur Chaumette. På återseende.
-Vad är det som pågår? -En kärra har vält.
När ska vi åka till London?
Jag tänkte att vi kunde stanna här ett tag. Slå oss ner.
-Det vore väl inte så dumt? -Men vi har ju inga seanser här.
Just därför. Vi borde...göra något annat.
-Som vadå? -Jag vet inte.
Det finns så mycket att göra, så mycket att uppleva.
Om jag bara vetat att du skulle komma. Jag ska gå och klä på mig.
Nej, stanna är du snäll.
Sätt dig.
Det som hände i går gav mig en idé.
Jag vill göra något helt nytt. Mannen som dök upp...
Vem var det?
Min bror. Han kändes så verklig.
-Jag skulle vilja filma det. -Filma...?
Jag vet inte. Vi skulle bli tvungna att ställa in vår Englandsturné-
-och vi har flera privata seanser inbokade.
-Det kommer att kosta. -Självklart.
Seanser och uppträdanden är en sak.
Men jag kan göra er berömda på ett sätt som bara filmen tillåter.
Det är mitt gebit. Mitt yrke.
Ska vi göra film?
-Här. -Det hade du inte behövt.
-Kate! Säg tack. -Tack.
Strålande. Det här är fantastiskt. Vi skriver ett avtal.
Jag älskar avtal. Ni kan flytta in hos mig.
Laura?
Ursäkta mig ett ögonblick.
-Vad är det? -Inget.
Vad?
Vi har aldrig bott hos kunder förut. Varför ska vi bo hos honom?
Det är mycket bättre än här.
Du vet hur rika människor är. De får sina infall, sedan ledsnar de snabbt.
Vi njuter så länge det varar.
Vi behöver det här. Han är vår chans.
Jag är inte gjord av pengar. Vi skulle kunna spara...
...och kanske åka hem.
Jag har aldrig sett så många på en gång!
Det luktar gott.
-Är det inte lite väl mycket? -Annars syns det inte.
Det är inte som till vardags.
Det som är för mycket till vardags syns inte på duken.
-Hej, allesammans. -God dag, monsieur Servier.
God dag.
Jättefint, Dimitri. - Jag visste inte att ni var så vackra.
Beautiful. - Inte för mycket. Sminkad, inte spacklad!
Snabba på lite. Lite mer rök.
Det där behövs inte. Vi har redan gått igenom allt.
-Är kameran klar? -Ursäkta, glasögonen...
-Det blir reflexer. -Jag trivs bättre med dem på.
Då får vi klara oss ändå.
-Klart för tagning. -Systrarna Barlow. Första tagningen.
Du kan blunda. Det går bra. Koncentrera dig bara.
-Vad står på? -För mycket ljus.
Om något ska fastna på bandet måste vi ha ljus.
-Kan vi inte släcka en bara? -De måste vänja sig...
Jag vet, men bara tills de finner sig till rätta.
-Emiliano, släck en strålkastare. -Då blir ljusnivån för låg.
Vi måste styra framförandet, precis som under en seans.
-Vem ska regissera, då? -Jag. Jag har sett hur Servier gör.
-Hur ska du kunna prata med teamet? -På franska. Jag lär mig snabbt.
Det är ett yrke. Det ser lätt ut, men det ligger hårt arbete bakom.
Jag är inte rädd för hårt arbete.
-Jag märker att du är rädd. -Jag är inte rädd.
Gå tillbaka nu. Gör det för min skull.
Inta era platser!
Jag vet vad du kommer att säga.
Förlåt mig, André, men vad trodde du? Att något skulle dyka upp? Ett spöke?
När du säger det så, verkar det ju löjligt.
Jag tror inte vi förstår varandra. Vi kan återskapa det du såg-
-eller det som tjejen ser medan vi filmar henne. Så vad är problemet?
Jag vet inte vad jag är ute efter, men vi saknar ambitioner.
De är fascinerande. Tycker du inte det?
Min åsikt? Lilltjejen är svårfilmad. Hon är för inåtvänd och tjurig.
Den äldre har något, däremot. Närvaro, känsla, personlighet.
Det är henne jag tittar på.
Kameran är orättvis. Det är ju den yngsta som har begåvningen.
-Hur vet du det? -Ta en seans, så får du se.
Om jag får fantisera högt en stund... Tänk dig att vi tar Laura-
-och ger henne huvudrollen i en film, som medium, förstås.
Hon hjälper en ung änkling att komma i kontakt med sin avlidna maka.
Suzanne antecknar väl? Det här är bra!
Vi tar henne som hon är bara, med all den kunskap hon redan bär på.
Vi går ut i pressen med att det är ett riktigt medium. Det lockar folk.
-Vad kan det ta att skriva manus? -5-6 veckor.
Utmärkt!
Där har vi vårt projekt.
-Hej. -Laura!
Du är punktlig. Det är jag inte van vid. Här är dina markeringar.
Dem tar jag. Du kommer att se ändå.
-Provfilmning, Laura Barlow. -Strunta i replikerna.
-Vad heter du? -Jag heter Laura Barlow.
Var kommer du ifrån? Where do you from?
Från Rochester i New York.
-Rochester? Är det en stad? -Ja, norr om staden New York.
Det är en ost, inte en stad.
Då så, läs lite ur texten.
"Den delade tillvaron hade knutit fasta vänskapsband mellan männen."
-Likör? -Nej tack, jag dricker inte.
Nej tack.
Ni undrar säkert om jag är konstig.
Det ska jag genast svara på. Jag är inte konstig.
Jag är inte ockultist. Jag sysslar inte med svarta mässor-
-och häxbrygder.
Jag är så rationell man kan bli, rentav tråkig.
Titta på mig, Korben.
Att jag är här beror på att också ni har börjat grubbla.
Ni försöker behålla lugnet-
-men inom er pyr det av frågor, oro och begär.
Man måste utforska - massor! Inte nöja sig med intryck-
-utan angripa dessa händelser vetenskapligt, tills man vet.
Jag måste få träffa flickorna, framför allt den yngsta.
Vi möttes som hastigast i Warszawa, men vi har aldrig gjort några försök.
Det var väl därför ni bad mig komma?
Men jag måste förvarna er:
Det är mycket kostsamt.
Pengar är inget problem.
-De är de enda fotobevisen som finns. -Tjugo år gamla. De är manipulerade.
Det är de alltid, men vissa är bättre än andra. Vad är det du vill ha?
-Vi kan väl titta på förslagen. -Nu?
Ja. - Öppna.
Ett utkast bara. Det blir bättre sedan.
Ursäkta er inte på förhand. Få se.
Vi har lagt på svartvita negativbilder-
-för att få fram vita och suddiga gestalter.
-Imponerande! -Mycket elegant.
Det är ett skickligt utfört arbete.
-Mycket lyckat. -Men?
-Jag har andra ambitioner. -Vad då?
-Att filma verkliga fenomen. -Men vi måste komma vidare.
Det gör vi bäst genom att fånga en uppenbarelse på film.
Minsta tecken på andlig närvaro och filmen blir en given succé.
Tänk er! Det skulle vara första gången.
Riktiga bilder av övernaturliga fenomen. Det har ingen sett förut.
"Du lovade att försöka."
"De väntar på oss. Kom nu. Bara en timme."
-"Pekar mot fönstret." -Det är en scenanvisning.
Ni underskattar publikens mognadsgrad.
-Strålande! -Jag hade nog tänkt mig svart.
Hon ska inte på begravning. Hon ska vara skir, som ett spöke.
Lyssna inte på honom, han är på jättedåligt humör.
-Han har rätt. -God morgon, allihop!
God morgon, Émile. Allt väl? - Lite mindre, Georges.
Fernand! Tack snälla för att du kunde komma.
-Här har vi Laura. -Angenämt.
Hon har inte spelat förut, så vi får hjälpa henne.
Nu räcker det. Alla på sina platser. Clément intar sin plats.
Snabba på, allesammans. - Laura, knacka hårt på dörren.
-Clément här. -Okej. Jag sätter mig här.
Eva kommer att spela den rollen. Beklagar. - Är alla beredda?
Just det! Jag ska förklara bakgrunden.
Du är alltså Clément, en ung målare. Du sörjer din nyss avlidna hustru.
Din agent är bedrövad över din sinande inspiration-
-och tvingar dig att träffa Maggie, ett världsberömt medium från USA.
Seanserna blir omtumlande. Du återfår gnistan-
-då du kommer i kontakt med din avlidna hustru. Är du med?
Ni blir störtförälskade, men Maggie tror att det är hustrun du älskar-
-att du aldrig kan älska någon annan än henne-
-och att du bedrar henne.
Senare blir du förvirrad. Du vet inte om det är Maggie du är kär i-
-eller om du genom henne hamnat i en annan tragisk kärlekshistoria.
-Får jag fråga en sak? -Nej. Håll kvar vid ovissheten.
Det är jättebra. - Då kör vi. Vi ligger redan efter.
"Ödesdiger uppenbarelse", tagning ett.
Varsågoda.
Clément! Var är du? Jag ser dig inte, det är så mörkt.
Lite tystare, Laura.
Clément?
Var är du? Jag ser dig inte.
Det är så mörkt.
Jag vill inte gå ut.
Sitter du hos henne nu igen? Du lovade ju, lovade att försöka.
-De väntar. Kom. -Nej. Jag kan inte hålla mitt löfte.
-Det tar bara en timme. Det är nära. -Du förstår inte.
Jag vill se dig i dagsljus. Jag vill höra dig tala med de levande.
Att gå vidare vore att överge henne. Men hon ser det som sker mellan oss.
-Hon ger oss sin välsignelse. -Det som sker mellan oss?
Tvinga mig inte att sätta ord på mina känslor.
-Du pratar för mycket. -Vänd er om!
Jag säger inte ens hälften! Jag döljer inget för mig själv.
-Och för henne? -Min tillgivenhet.
-Snurra mer. -Att jag vill träffa dig hela tiden.
-Och tala med henne. -Nej.
Fortsätt snurra.
Rädslan när du kommer, skräcken när du går.
-Jag ber dig. -Min förvirring...
Det finns inget värre än att bedra en avliden människa.
Jag ger mig av, Clément. Den här ateljén är ett mausoleum.
-Farväl, Clément. -Jag tänker kyssa dig, Maggie.
Du kan fortfarande stoppa mig.
Du kysser mig för att hålla kvar henne.
När jag kysser dig är vi tre. Det är en orgie.
Bryt!
-Syns jag när jag sitter vid bordet? -Ja, det var jättebra.
Vi tar om det. Tillbaka till era platser!
Vad är du orolig för? Det var jättebra.
Jag vet inte. Jag var inte där, men samtidigt var jag helt naken.
-Jag skämdes. -Det gör alla.
Det var därför du var så vacker. Du behöver ge efter, ge upp.
-Ge upp vadå? -Att förstå.
Att tro att du behöver ha upplevt känslorna för att gestalta dem.
Det är därför man spelar, för att få uppleva vissa saker starkare.
Man grämer sig över att inte ha gjort det, och därför gör man film.
Förstår du?
Jag vet inte. Men jag ska klara det.
-Bli inte övermodig. -Det är jag inte.
Men det måste bli bra. Det är därför jag är rädd.
Jag vill att allt ska bli bra - nu. Jag vill uppleva allt.
Lugna dig. Hittills går allt bra.
Just nu är det här ditt liv: ditt rum och en filminspelning.
Genom att spela kommer du att börja känna. Var inte rädd.
Drömmer du? Har du ofta drömmar som du minns?
Jag vet inte.
Se dig i spegeln. Vi ska pröva en sak.
Luta huvudet bakåt, sakta.
Lite till.
Lite till...
Så där, ja. Bra.
Precis så, Laura. Släpp taget och sluta tvivla.
Försvinn.
Skynda dig!
Vi kommer!
-Älskling! -Hej!
Knäppis!
Jean! Jean!
-Vilka skönheter! -Lägg av.
Ni ska få träffa mina vänner. De är hemska.
-Jag är röksugen. -Jag är törstig!
Vi tillhör dem vars öde är ett gift Vi söker ständigt utopin...
Jag såg inte att det var en spegel.
Den som tålmodigt väntar bakom kanonerna har övertaget.
-Därför föredrar jag Mussolini... -Jaså minsann?
Jämfört med klantarna vi har här! Mussolinis politik...
Provfilmningarna är ju det bästa. Det är kravlöst, man går på känsla.
Jag avundas er. Det påminner mig om när jag var ny.
Och ni har inget att bevisa. Ni är inte här för er skådespelartalang...
-...utan för er gåva. -Det är min syster som har gåvan.
Strunt i det. Tacka och ta emot bara.
Men jag måste erkänna att jag inte tror på sådant där.
Jag är en obotlig skeptiker. Ursäkta min rättframhet.
Vet ni var ordet "skepticism" kommer ifrån?
Från grekiskans skeptikos, en som undersöker.
-Vem är han? -Förlåt, jag har inte presenterat er.
Eva Saïd. Professor Ulé, specialist i metapsykologi.
-Meta-vadå? -Ulé, Ulé... Jag kände en Ulé.
-Enc hette han visst. -Enculé- idiot!
Ni vet, mademoiselle...
Ert klingande skratt som just spred sig i rummet-
-kommer i framtiden kanske att kunna spelas in-
-med hjälp av en apparat som fångar upp avlägsna ekon från förr-
-precis som man hittar fossil i marken.
Ni är på sätt och vis...
Vi är allihop morgondagens spöken.
Och vi som hade det så trevligt!
Förlåt mig, professorn. Fortsätt.
Vem hade trott att det en dag skulle finnas kameror-
-som kan återge en persons ansikte, rörelser och röst?
Allt det som vi i dag tar för givet-
-framstod, innan det fanns, som något hämtat ur en dåres fantasier.
Tack.
Det där bevisar bara att ingen av oss kan förutspå framtiden.
Ni lyckas nog inte övertyga Eva, men sista ordet är inte sagt.
-Du lider då verkligen av megalomani. -Hur sa?
Sedan hon började gå i psykoanalys slänger hon sig med så tjusiga ord...
Det snöar.
Det är sant. Det snöar verkligen.
-Det snöar! -Vi går ut!
Det här är ju helt oorganiserat! Det är inget kul!
Har jag mycket?
-Vi ses på fredag som vanligt. -Det är ingen vana längre.
Kläng inte, du är för stor!
-Men jag är yr. -Du har druckit för mycket.
-Kom! -Jag har ingen lust.
-Älskling! -Ditt svin!
Vilket fult ord i en sådan söt mun.
Män till vänster, kvinnor till höger!
Var har du skorna? Kom här.
-Hon är verkligen vacker. -Vem då?
Eva.
Visst är hon vacker.
-Ett trappsteg till. -Tack.
God natt.
Lustigt. Jag har aldrig varit här inne.
Men det är fint. Det är mysigt och tryggt.
Och så har ni utsikt över trädgården och växterna...
Ni ser folk också, men bara benen.
Vad fint ni har det.
Tack.
Sedan ni kom in i mitt liv har allt förändrats.
Det är ett viktigt möte för mig.
Ja.
Det låter säkert ohyggligt banalt.
Nej!
Det är som om ni har öppnat en dörr jag inte kan stänga.
-Laura. -Ja?
Jag vill att vi håller en seans.
-Nu? -Ja.
Jag trodde inte att du ville mer.
Och Kate sover ju. Hon är jättetrött, och jag med.
Jag är inte trött.
Jag vill verkligen.
Kate? Hur var det?
Det var bra. Eller?
Ja.
Ja, det var bra.
Det är inte hans bror.
Gör i ordning ett rum för systrarna Barlow på gästvåningen.
Ja, monsieur.
Den är till det rosa rummet.
"De riktade sitt ömhetsbehov mot någon vapenbroder"...
..."och sov sida vid sida under samma mantel i stjärnornas klara sken."
"Deras ständiga kringdrivande"...
Vad gott det luktar!
-Har du parfym på dig? -Nej.
Hur så?
Han gick precis.
-Ska du inte äta? -Jag är inte hungrig.
Du borde äta. Soppan värmer.
-Vad sa du? -Soppan...
Säg det igen.
-Hej. -Hej.
Jag försökte att inte vara i vägen. Hon kanske ska lära mig laga den.
Tack.
-Smakade det bra? -Utmärkt, tack.
-Vet du varför jag aldrig gift mig? -Nej.
Jag vill inte behöva redogöra för saker och ting.
Det räcker med medarbetarna och aktieägarna. Hemma vill jag slippa.
-Förstår du? -Kate, ät upp.
-Va? -Vi ska gå.
-Förlåt? -Du tog hit oss. Vi vill inte störa.
-Vi klarar oss utmärkt på egen hand. -Jag har mat kvar.
Vi måste vara fria. Ibland känns det som om vi bara är dina anställda.
-Jag avskyr den känslan! -Du tar fel.
Vad förväntar du dig av oss? Vad vill du?
Vad jag vill...? Jag vill att ni stannar.
Jag behöver er.
Laura, jag behöver er.
Då så...
Då så.
Förlåt mig.
Får jag äta färdigt?
Smaklig måltid!
-Juncker! -Vilken klänning!
-Hungrig? Gör det något om jag äter? -Nej då.
-Nå? Berätta, då! -Vad?
Du kom inte hit bara för att berömma min klänning.
Jag ska stänga klubben. Molnen hopar sig, och jag har hittat något bättre.
-I Paris? -Nej. Jag sätter ihop en egen trupp.
-Följ med. -Men varför?
Det finns en publik där ute.
Det är läge för förändring. Det är dags att ge sig av.
Vart ska du? Tillbaka till Berlin?
Med allt som pågår nu? Knappast.
Även om jag skulle vilja kan jag inte.
Jag har mitt team, och snart börjar inspelningarna söderut. Jag har allt.
Jag har en film.
Kate?
Kate... Följ med mig.
Vad ska det här betyda? Hur många seanser har du hållit?
Titta på mig när jag pratar med dig!
Hur många?
Du är svartsjuk.
-Laura. -Vad?!
Håll dig borta från henne! Hör du det?
Så du behöver oss? Jag vet vad det är du behöver.
Vidrigt!
Vad är det du antyder?
Du har fel.
Du har inte förstått någonting.
-Allt väl? -Jag är glad att vi åker.
Jag vill se havet.
Franske Antonin Magne drar i väg. Tysken Weber knappar in.
Vi har nu en duell mellan Magne och Weber, och de närmar sig mållinjen...
Och segern går till Frankrike!
-Vad är det som händer? -Inget.
INTERNATIONELLA INSTITUTET FÖR METAPSYKOLOGI
Kan ni vänta med att lösa in den?
-Bara för bokföringens skull. -Visst, inga problem.
Här. Den är laxerande och urindrivande. Helt ofarligt.
Varsågod.
Jättebra.
Luta er tillbaka så mycket som möjligt.
-Så här? -Jättebra. Kan ni ta av er klockan?
Var beredda. Vi börjar om två, tre minuter.
Varsågod, Korben.
Går det bra?
Laura?
-Hur är det? Du måste vara helt slut. -Jag är van vid att resa.
-Vill du ha en cigarett? -Ja.
Ni skyndade hit helt i onödan. De går ut i strejk i morgon.
-Den kan pågå i två, tre dagar. -Två, tre dagar? En strejk?
Javisst.
-Det tisslas och tasslas runt Korben. -Hur då?
Skvaller, rykten.
Vad för slags rykten?
Kolla in den stackaren. Alla är på honom.
Och så funkar det inte med familjen. Han ringer dem varje kväll...
Snåla inte. - Jag har alltid gillat poesi.
Folk säger att de skriver poesi, men det är fel.
Det är poesin som skriver oss.
Eller hur? Ja, du har det jobbigt ibland.
Han bits ibland också. Han har astma.
Han är kinkig just nu. Han är nog lite deprimerad.
Laura!
Du räddade mig! Jag visste inte hur jag skulle bli av med honom.
Räddade?
-Ja, han har verkligen tappat det. -Han bara drack och drack.
Han kanske är alkoholist. Det är vanligt i det här yrket.
Se på mig bara.
Han är snäll, men lite...snäll?
-Jag trodde att du var annorlunda. -Jaså? På vilket sätt då?
-Så du bor alltså hos Korben? -Ja.
Men bor du hos honom eller med honom?
Med.
-Är det inte konstigt att bo där? -Jag vet inte. Det bara är så.
-Ge mig det! -Man jobbar inte när solen skiner!
Vänta!
-Jag tog inte med mig badkläder. -Strunt samma!
-Kom! -Jag kommer!
Jag ska svalka dig lite.
I morgon är det strejk
Och på tisdag är det strejk...
Kom.
Louis? Vad är det för rykten?
-Om vadå? -Korben.
-Vad gör du? -Du ska få se.
I mitt jobb har man alltid pryttlarna med sig.
Ja, grejerna. Utrustningen.
Varför visar du mig det här?
-Varför visar du det här? -Känner du inte igen honom?
Jag vill inte.
Titta, då. Det är Korben.
Det ser du väl att det inte är han?
Varför gör du så här? Varför vill du honom illa?
Ta det lugnt. Är du pryd?
-Låt bli mina grejer! -Stick härifrån!
Nu!
En, två, tre, fyr, fem.
Vem är det?
Mår du bra? Här får du en present.
Jag vet att allt det här är jobbigt för dig och jag vill inte pressa dig.
-Har du det bra? -Ja.
-Säg som det är. -Det är sant.
Vad bra.
-Vet du fortfarande inte vem han är? -Nej.
Jag vet inte vem det är eller vad han vill.
Jag försöker komma på det, men det går inte.
Jag ser fram emot nästa seans.
Folk tror att vi frammanar dem som varit viktiga för oss.
Men det är tvärtom.
Spökena är ofta människor som vi har varit viktiga för-
-men som vi har förbisett. Ibland betyder det ingenting alls.
De kommer tillbaka för att de inte är klara med oss.
Vi får inte köra den för länge. Strålningen kan vara skadlig.
Om allt fungerar, ska den någorlunda tydligt kunna återge-
-värmeförändringar i rummet.
-Enastående! -Men hoppas inte på för mycket.
Varsågod, Korben.
Det är min far.
När jag var barn brukade han visa mig kaninerna. Sedan försvann han.
Är det här du är nu?
Du ser ut som en luffare.
Är det dina vänner, det där? Din nya familj?
Du har ingen familj längre.
Bönen var tillägnad din mor.
Vad dammigt det är.
Hjälp mig, då! Du finns aldrig här när man behöver dig.
Jag går hem nu.
Vi ses.
Nej, stanna. Pappa...
Få av henne den där grejen!
Ta av henne huvan.
Såja. Såja.
-Det gick bra. Det gick bra. -Ja.
Det gick bra.
Kommer du? Jag är klar.
Jag bad dem korta av dina byxor. De var lite stora.
Men det ordnar sig. Skorna fanns dessvärre bara i storlek 37.
JUDENS HORA
Vi kan lägga i sulor.
Då blir de lite mindre, så ramlar de inte av.
Och så slipper du snubbla.
Det blir bättre för dig.
-Tystnad. -Tagning!
Bryt! Bryt!
Var är Lefebvre?
Okej, då kör vi i gång.
Hur är det fatt? Du är alldeles blek.
Jag fryser lite bara.
Nej, du är rädd. Det är förståeligt. Det är ett konstigt jobb vi har.
Men du är jättebra på det du gör. Om du är rädd, tittar du bara på mig.
Och om du blir osäker på en scen, tittar du på mig. Kom!
Fernand!
-Tack. -Vi kommer! - Kom!
Kate Barlow har samtal från Laura Barlow.
Kate?
Ja, det är jag.
Säg åt André att vara försiktig.
Med vadå?
-Allt. -Okej, det ska jag göra.
Prata på. Berätta hur du mår.
Bra. Jag mår bra.
Vad underligt.
Vi har nog aldrig hörts på telefon förut, aldrig varit ifrån varandra.
Det är som om jag hör din röst för första gången.
Jag vet. Det är en konstig känsla.
Vad gör du?
-Professorn. -Nå?
Som en hemsk bekännelse. Det är sorgen över hela ditt framtida liv.
"Ni har alltid velat vårt bästa, hans bästa."
-Du är inte där, Sylvette. -Jag försöker.
Titta noga, det är väldigt flyktigt.
Var med nu, nu kommer det.
Där!
Där! Där är det!
Där...!
Där har ni det.
Är det inte enastående?
Jag går till mitt rum.
André, det är ju alldeles otydligt. Vad ska vi med det här till?
Servier kunde nog ha fått till något bättre med hjälp av specialeffekter.
Jag vet inte. Vad ska jag säga?
-Kameran har slukat 2/3 av budgeten. -Sluta nu.
Du lovade att låta bli.
-Vad ska de heta? -Låt fåglarna vara. Sätt dig här.
-Du vet väl att jag älskar dig? -Ja. Och jag dig.
-Jag är hemskt ledsen. -För vadå?
-För att vi aldrig har pratat om det. -Om vad? Jag förstår inte.
-Du vet. -Nej, det gör jag inte.
Jo, det gör du.
Menar du att du också sett saker?
Det var inte samma sak.
-Det blir inga fler seanser, va? -Nej. Det är slut med det.
-Barlow bor i rum 14. -André?
Jag åker tillbaka till Paris.
Vad menar du? Ska du överge teamet mitt i inspelningen?
-Du har mist förståndet. -Nej!
Bilderna går inte att använda som de är, men de är en bra grund.
Jag vaknar upp ur en lång mardröm. Jag struntar i att du bränt pengarna.
-Inte pengarna, mina pengar. -Det som besvärar mig...
...är att jag förlorat förtroendet för dig.
Det finns inget på de där bilderna.
Du är helt ute och cyklar, och du märker det inte ens.
Vakna, André. Lyssna på mig.
Vakna!
Ingenting?
Nej, du överdriver.
Snälla, stanna.
Jag tror dig inte!
Varför är du så upprörd? Vi behöver inte de pengarna längre.
Har du lagt märke till att vårt liv har förändrats? Jag gör film nu.
Snart klarar vi oss själva. Det blir som förr. Vi behöver inte ens André.
-Jag tycker om André. -Jag vet. Jag också.
Men det är jag som ska ta hand om dig.
Du måste gå i skolan, umgås med jämnåriga, skratta...
-Jag skrattar jämt. -Det gör du inte alls.
Kate? Du är alldeles blek. Mår du bra?
Kate! Kate!
Hjälp!
-Ta hit en läkare! -Hämta läkare!
Hon blev frånvarande, och sedan såg jag att det kom blod ur öronen.
Är hon i puberteten?
Nej, det tror jag inte.
-Har hon ofta yrsel? -Ganska.
-Kräkningar? -Inför framträdanden.
-Sömnproblem? -Ja.
-Har det hänt i skolan också? -Hon går inte i skolan.
-Varför inte? -Vi håller seanser.
Vad innebär det?
Hon upprättar kontakt mellan levande och...döda.
Det ser inte bra ut. Det skulle kunna vara leukemi.
Tyst med er! Tyst!
Lägg dig ner.
Såja, såja.
Såja.
Det finns en dikt om fåglar som jag tycker mycket om.
Ska jag läsa den? Vill du det?
Av det som har vingar kan jag aldrig få nog
Som barn gick jag ofta ut i min skog
Ur bona lyfte jag fåglar så små
och satte dem sedan i burar av strå
Jag lät dem växa bland mossa och grönt
Så småningom ställde jag fönstren på glänt
De flög inte sin kos...
-Jag vill inte dö. -Du ska inte dö.
Jo, det ska jag.
Men du ska inte vara ledsen.
Jag dör inte på grund av seanserna.
Det är på grund av att jag ska dö som jag hade den.
Gåvan.
Jag är ämnad att träffa de döda.
Jag ska träffa de döda.
-Tror du mig, Laura? -Jag tror dig.
Jag tror dig.
Jag vet inte hur hon bär sig åt. Det har jag aldrig gjort.
-Vad pratar du om? Hennes gåva? -Ja, André. Gåvan.
Att göra så att folk får se det de allra helst vill se.
Och män som du, till och med de riktigt skeptiska-
-har i slutändan trott på alltihop.
Fastän de visste att det inte var sant.
Allt det andra är bara påhitt.
Det är vad du tror.
Är det en kollektiv synvilla? Är alla blinda?
Är alla rykten ogrundade? Aktieägarna kräver en förklaring.
Jag kommer att meddela dem att ni avgår, monsieur Korben.
-Förlåt? -Ni hörde.
Men...
Ni kan själv titta på räkenskaperna. Alla utgifter har varit befogade.
Det är helt vanliga betalningar.
Ni låter er förledas av en ful förtalskampanj.
-Vad filmen beträffar... -Filmen, ja.
-Regissören har ju hoppat av. -Visst, det kan vi prata om.
Ange?
Avgå utan protest, André.
Frågan är snarast hur du ska undgå rättegång.
Jag förstår.
Det är ett svårt jobb att leda herrarnas firma.
Nu vill ni ha mig på slaktbänken. Stäm mig ni. Jag väntar.
Inga pengar har någonsin hamnat i min egen ficka.
Varenda franc har gått till att göra film - och det vet ni.
De franska pengarna, kanske. Men de utländska, då?
Vilka... Jag förstår inte vad ni syftar på.
Är det de engelsktalande medarbetarna igen, så får ni faktiskt ge er.
Varför försöker ni rättfärdiga er, monsieur Korbinski?
Förlåt mig, men hur ska man kunna lita på en utlänning i dessa tider?
Jag är rädd att ni begår ett misstag. Jag är precis lika fransk som ni.
Skamligt!
En kopp kaffe, åtminstone?
Ja, varför inte?
-Tack. -Ingen orsak.
Tack.
-Laura? -Nej tack.
Nämen, vad gör du här? Du borde vila.
-Gott kaffe. -Ja, det satt fint.
Hur går det? Vad är det som händer?
Då så, mina herrar...
Såja. Det kommer att ordna sig.
Det ordnar sig.
Du? Titta på mig.
Vila dig ordentligt och gör allt som behövs.
-Nu måste vi åka. -Ja.
Oroa er inte, kära ni.
-Hur mår hon? -Bra.
Det lär finnas en klinik i Biarritz.
Det blir bra. De kommer att ta hand om henne.
Självklart. Fick du postanvisningen?
Ja.
Oroa dig inte. Det här är ett missförstånd.
-Men har du sett tidningarna? -Jag bryr mig inte om folks skvaller.
Skvaller? Hur kan du vara så blind, André?
Det är inte skvaller, det är hat.
Jag har skrivit ett brev till justitieministern. Snart är det över.
Jag har fråntagits min franska nationalitet. Det han ändras-
-men som utländsk fånge får jag inte skriva till ministern.
Ta brevet och ge det till honom. Han är en god vän. Här, ta det.
-Du kan vara lugn. -Man måste tro på rättvisan.
Laura, titta på mig.
Det är lustigt. I går drömde jag så konstigt.
-Du var med. -Fortsätt.
-Det var ett bröllop. -Ditt?
Vårt.
Kate var också där, men det kom inga gäster, inte en enda-
-så jag hyrde in statister.
Vi bars runt på stolar, alla tre. Vi skrattade, och så...
...kysstes vi.
Orkestern spelade en melodi från min barndom.
Och sedan...?
Sedan...var det inget mer.
Menar du att jag är din drömkvinna?
Kanske.
André Korbinski, född den 21 april 1887 i Gdansk i Polen.
Nationalitet: polsk. Varsågod och sitt.
-En fråga. -Jag svarar inte på några frågor.
Vad är det här? Ni filmar väl inte?
Ni får inte filma! Nej, nej!
Jag spelar inte. Det här är ingen komedi. Det är en tragedi!
Ni får inte filma! Filma mig inte!
Sluta filma! Sluta filma mig! Sluta!
Filma inte. Snälla, filma mig inte.
Har du hört något?
Han skickades österut för två månader sedan.
-Sedan, då? -Ingenting.
Man hör om en massa hemskheter.
-Folk pratar så mycket. -Kanske det.
Det är sorgligt att säga, men det är nog bäst att inte tro på något alls.
Inte förvänta sig något, men hoppas på allt.
Hur mår hon?
Kate gick bort i vintras.
Servier kanske har en roll till dig.
Det är inget stort, men det kan leda till mer jobb.
-Gå dit och hälsa från mig. -Tack, Eva.
Då rullar vi strax. Kan vi få tystnad, tack?
Tystnad!
Gråt inte.
Tagning!
Nanny?
Nanny, vakna! Väck barnen, det här måste de se!
-Vad är det? Är allt som det ska? -Om det är!
Barnhemmet är räddat!
Vakna, barn! Kom, så får ni se.
Titta! Stjärnfall!
Så vackert! I kväll tackar vi vår lyckliga stjärna. Sjung, barn!
Himlen är alldeles klar.
Det blir en strålande dag i morgon.
Fullkomligt strålande.
Översättning: Elin Lindén www.btistudios.com